Nie je to preto, že by bol lenivý, ani preto, že sa nudí
a nemá čo robiť, a ani preto, že sa nám chce škodoradostne posmievať, keď odchádzame z bytu do chladného rána a on sa s dlhým
zívnutím naťahuje na svojom miestečku (alebo v posteli). Dôvod spočíva predovšetkým v tom, že zvieratá prespia voči človeku oveľa väčšiu
časť dňa a života. Už starovekí mudrcovia a filozofovia stavali spánok medzi najvyššie z ľudských rozkoši, hneď za pobyt v miestnosti,
kde aj králi chodia peši, čo je bezkonkurenčné. Avšak pes nespí zámerne a vedome, ale je to dôsledok dedičného vrodeného denného programu,
ktorý bol sformovaný životom jeho pradávnych predkov. Celkom prepracovaný denný poriadok určoval a voľne
žijúcim zvieratám stále určuje väčšinou len malý úsek dňa, ktorý je možné venovať obstarávaniu potravy, prípadne hrám a iným radovánkam.
Drozdom skoré ráno, motýľom suchú slnečnú časť dňa, netopierom súmrak a sovám noc. Šelmám väčšinou súmrak, dobu najvhodnejšiu na lov.
Inokedy bolo vychádzanie zbytočné alebo nebezpečné. Čas patril iným. Pes teda zatiaľ odpočíval, spal alebo trávil. Len výnimočné okolnosti,
napríklad nedostatok potravy, ho donútili zmeniť rytmus. Ľudia si dlho mysleli, že ten rytmus zostáva zachovaný aj domestikovanému psovi, aj keď na
lov za súmraku už nevychádza. Denná prax však ukázala, že pes dokáže svoj rytmus dennej aktivity celkom prispôsobiť pravidelnému rozvrhu
prostredia, v ktorom žije. Pravdou teda môže byť, že pes skutočne prespí celý deň, ale len vtedy, keď nemá na práci nič lepšie a dôležitejšie.
Ak žije v rodine, kde ľudia ráno odchádzajú do práce a prichádzajú až poobede, využije vzniknutý čas a pokoj na nerušený spánok.
Ak je však pomocníkom horára, ktorý každé dopoludnie strávi obchádzkou svojho lesa, určite sa mu spať chcieť nebude. Všeobecne teda platí, že
pes prespí viac času ako človek, je mu však celkom jedno, kedy mu čas na odpočinok vyhradíme, hlavne nech sa to deje pravidelne. |